Dette har hendt.
Reese, faren din lagde deg feil!
- Nei! - Jo!
Dersom en android var ansvarlig
for å ha skapt den første generasjonen replikatorer, kan den være uvurderlig.
Radarsystemet på X-303-en er fortsatt uferdig.
Fly gjennom den nedre hallen. Da ser de deg ikke.
Jeg aner ikke hvor vi er. Jeg kan ikke sette kursen hjemover.
Det er asgardene.
- Kan dere hjelpe oss her? - Vi trenger deres hjelp.
Asgardplaneten er invadert av replikatorer.
- Seriøst? - Ja.
- Du trenger dette nye skipet? - Ja.
Det er så nytt at det ikke er døpt ennå. Det er ikke ferdig engang.
Det er hele poenget, sir. Minst mulig avansert teknologi.
Stemmer, major Carter.
Det strider iallfall med konvensjonelle tanker.
Mine også.
Replikatorene ønsker nok ikke å integrere
lite avansert teknologi med sin egen.
Så... hva?
En oppgave dere passer perfekt til.
- Du trenger noen som er dum nok. - Tvert imot.
Vi trenger både deres sterke fysikk og militærekspertise.
Ikke misforstå, jeg liker smiger,
men om dette fører til det jeg tror...
Da asgardenes høyesteråd innså
at krigen mot replikatorene ikke kunne vinnes,
utarbeidet de en plan. En felle.
- En som dere muliggjør. - Vi?
Androiden Reese som du oppdaget og lot oss studere
beholdt en enkel kjernekommando i grunnprogrammet sitt
som vi antok at alle replikatorer fortsatt følger.
- Så dere klarte å aktivere henne? - Nei.
Androiden var helt ødelagt.
Men nøkkelkommandoen ble aktivert i nevronettverket hennes,
forsterket og sendt gjennom underrommet til hele universet.
- Hva var kommandoen? - Kom hit.
Dere ba alle replikatorer om å komme til dere?
Jeg tror jeg vet hvorfor dere tapte krigen.
Kommandoen ble sendt da fellen var klar.
- Hva var fellen? - En tidsforstørrer
som genererer en feltradius på 0,16 lysår.
Oi. Litt av en felle.
De lagde en romboble rundt replikatorene
der tidshastigheten ble senket med
- ti i fjerde. - Relativt sett, sir,
så ville ett år for replikatorene vært som 10000 for oss andre.
En time er over ett år. En dag vil være...
Jeg skjønner.
Poenget er at dersom planen hadde fungert,
ville det fanget replikatorene på ett sted
og gitt asgardene flere tusen år på å løse problemet.
Nei. Poenget er at det ikke fungerte.
O'Neill har rett. Planen slo feil.
- Hva gikk galt? - Det vet vi ikke ennå.
Tidsforstørreren ble konstruert i en gammel bygning på Hala,
den første planeten som asgardene slo seg ned på.
Innretningen ble omsluttet av et solid neutroniumskall
og gitt en forsinkelse som lot oss evakuere hele sivilisasjonen.
Uansett hvor sterkt neutronium er,
så ville vel replikatorene bryte gjennom?
Ja, til slutt.
Men ikke før innretningen ble aktivert.
Beregningen tillot store feilmarginer.
Da tiden var inne skjedde det ingenting.
Så replikatorene
nådde fram til tidsforstørreren før den ble aktivert.
Det virker å være den eneste muligheten.
Hva vil dere at vi skal gjøre?
Fly gjennom replikator-området,
reparer skadene på tidsforstørreren
og aktiver den før replikatorene rekker å stoppe dere.
Thor, kompis, det er ikke...
Replikatorene vil snart ha konsumert alt
i vår galakse.
Deres står for tur.
Jeg trodde vi var for primitive.
Teknologien deres vil nok ikke tiltrekke replikatorene,
men de vil til slutt bli tiltrukket av materialene
som sivilisasjonen deres er bygget av.
Dere vil garantert dø ut.
I likhet med alle andre verdener vi har besøkt.
Det er bare snakk om tid.
- Unnslapp alle asgardene? - De fleste, men ikke alle.
Det var et stort slag.
Evakueringsflåten ligger i gapet mellom våre to galakser,
og venter på svar fra deg.
Svar fra meg?
Vi har gjort alt vi kunne, og vi feilet, O'Neill.
Du og teamet ditt er vårt siste håp.
Flott. Ikke noe press, altså?
Hvis du har bestemt deg for å takke nei,
skal jeg snarest informere rådet.
Bare gi meg et øyeblikk, ok?
Vurderer du å ombestemme deg, O'Neill?
Jeg vurderer å vurdere å ombestemme meg.
Det må finnes andre muligheter.
Vi tror ikke det finnes alternative handlingsplaner.
Thor, jeg tror ikke du skjønner hva du ber oss gjøre.
Prosjektilvåpnene deres har vist seg å være effektive før.
Vi har ingen prosjektilvåpen med oss,
og ifølge Carter er vi langt...
hjemmefra.
- Dere slepte oss tilbake til Jorda. - Stemmer, major Carter.
Innholdet i arsenalet ved Stargate overkommando,
passende klær, mat og andre forsyninger
blir nå transportert om bord i dette skipet.
Jeg håper du har papirene i orden.
Vent litt, vi har et par passasjerer...
De blir transportert til Stargate overkommando.
- Jeg har ikke sagt ja ennå. - Men du vurderer det.
Jeg heller i den retningen, ja.
Hva gjør du?
Vi forlater solsystemet.
Thor, det er ikke sånn det fungerer.
Det er ikke mitt skip. Det er ikke opp til meg.
Reisen til vår galakse vil ta flere timer med skipet deres på slep.
Du kan konsultere dine overordnede på veien.
- Sersjant? - Jeg kan ikke forklare det, sir.
Det virker som om arsenalet er forsvunnet.
P90-er, SPAZ 12-er SAW-er, miner. Alt.
Sir, fire av de som rekvirerte X-303
dukket plutselig opp i oppbevaringsrommet.
Luftvåpenpersonell og en reporter kom nettopp til
kafeteriaen på nivå 22.
Samtidig forsvant halvparten av matforrådet.
Og stjerneporten har ikke vært aktiv?
Nei, sir.
Hva i alle dager er det som foregår?
Hallo, sir. Siler.
Oberst, godt å se at du er i orden.
Vi var bekymret for at X-303-en var tapt.
Nei, sir. Vi har det bra. Bortsett fra goa'uldene og Simmons.
Dere ble reddet av asgardene.
Det ser faktisk ut som vi må redde dem.
Har dette noe med forsyningene og utstyret
som forsvinner fra basen min å gjøre?
Ja, sir.
Jeg trenger nok bare be deg gå opp
og trykke 1 på hurtigtastene.
- Barnebarna mine? - 2, da.
Jeg tror presidenten vil vite
hva asgardene vil gjøre med det nye skipet vårt.
- De gikk ikke med på det. - Godtok de ikke oppdraget?
Jo, det gjorde de.
Når de ble klar over farene og universets skjebne og sånn.
Både presidenten og Hammond innså at vi ikke har noe valg.
Han ønsker oss lykke til
og alt det andre han sier når han tror vi kommer til å dø.
- Hva likte de ikke? - Navnet jeg foreslo.
- På skipet? - Ja.
Ja, sir, vi kan ikke kalle det Enterprise.
Hvorfor ikke?
Prosjektet har kodenavn Prometheus.
Hva er galt med det?
Det er en gresk tragedie. Hvem vil ha det navnet?
Ok, X-303, da.
Ja. Hva har du der?
Asgardene antar at replikatorene
har koblet ned tidsforstørreren
ved å ødelegge kontrollinterfacet.
Det er egentlig bare en avansert timer,
men om vi tok med asgardteknologi
ville replikatorene ha stormet oss,
så Thor fikk laget en kopi med materialer fra Jorda.
Den fungerer like bra, men tiltrekker seg ikke replikatorenes oppmerksomhet.
- Jeg er sulten. - Lastehall 3, sir.
Takk.
Prøver dere å bli syke?
Thor glemte behovet for kjøling,
så vi tenkte å begynne med frossenvarene.
Dette er godt.
Den er jeg med på.
Er det ditt første møte med replikatorene, Jonas?
Jeg tror jeg vet hva jeg har i vente.
Teal'c har fortalt om dem, og jeg har lest alt dr. Jackson skrev.
De er fascinerende.
- Fascinerende? - Ja.
Tenk på det. En menneskelig forsker som skaper en androidjente,
som lager replikatorene som et leketøy.
At noe starter så uskyldig
og blir så grusomt må være fascinerende.
Replikatorene eksisterer kun for å øke i antall uten fordommer.
De er ikke mer grusomme enn et virus.
Et veldig grusomt virus.
Jeg tror vi kan enes om
alle levende vesener som ikke er iboende onde
har anlegg for å utføre onde handlinger.
- Vi senker farten. - Oberst, du bør komme fram, sir.
Vi er på vei.
Vi kom ut av hyperrommet for et minutt siden.
Vi kan ikke dra lenger uten å risikere å møte replikatorene.
Herfra må dere fortsette ved egen maskin.
- Men dere venter på oss her, ikke sant? - Det er skjedd noe nytt.
Langdistansesensorene våre har oppdaget
at tidsinnretningen faktisk ble aktivert.
Det er bra.
Det er ikke bra?
Tiden går nå raskere inni feltet.
- De har reversert den? - Med en faktor på ti i andre.
Hva er det med dere?
Tidsmaskiner er bare problemer. Det vet til og med vi.
Replikatorene har visst klart
å bruke innretningen egen nytte.
Hva er formålet med det?
Det må jeg si, dette blir noe annet.
- Hvorfor blir det noe annet, Carter? - Jeg vet ikke, sir. Det gjør nok ikke det.
Vi har samme problem som for en time siden?
Forskjellen er at på den timen har replikatorene levd fire dager.
Alt etter når de gjorde det,
kan de ha levd i flere hundre år.
- Jeg skjønner. - Om du vil vurdere på nytt...
Nei, nei.
Jeg ventet meg flere dårlige nyheter.
Vi kan bare håpe det ikke kommer flere.
Koordinatene til planeten er lagt inn
i navigasjonssystemet deres.
Vi har tilpasset motoren og integritetsfeltene
optimalt for å få dere trygt fram.
Vi skal følge med som best vi kan. Lykke til.
Setter kursen mot de innlagt koordinatene.
Starter underlysmotorene.
Igjen.
Jeg jobber ikke raskere med blemmer på hendene.
Oberst, vi er nå på vei inn i tidsfeltet.
Vi er på vei.
Et replikatorfartøy kommer nærmere.
Forhåpentligvis er de enige med Thor i at dette er en søppelhaug.
De skanner oss.
Sir, vi blir skannet av replikatorfartøyet.
Er vi fortsatt i drift?
- Ja. - Ja, sir. De drar videre.
Ser ut som vi kan gå inn i planetens atmosfære.
Det er en bygning på de angitte koordinatene.
Bare én?
Det virker som det er få forhøyninger i terrenget.
- 200 meter. - Bremser ned til 50%.
150 meter.
Overflaten virker å være helt slett.
- 100 meter. - Ingen tegn til replikatorer.
Bremsemotorene starter.
50 meter.
Treghetskompensatorer og strukturintegritet er på maks.
Landingsstøtter er ute.
- Hva var det? - Lyn, sir.
Alle systemene er ok.
10 meter.
5 meter.
Vi er nede!
Slår av landingsmotorene.
Send en melding til Thor. Si at vi har landet.
Da drar vi.
Dette kan ikke være den eneste bygningen på hele planeten.
Jeg vedder på at de har spist alt annet.
Hvor er de, da?
Sir, dette vil du ikke like.
Hva er det?
Planetens overflate er dekket av replikatorblokker.
Sikkert mer enn ett lag. Hvem vet hvor tykt det er? Det kan være flere kilometer.
Hvorfor det?
Det kan være et biprodukt av den omvendte tidsforstørrelsen.
De har vært her i flere hundre år,
men nå er det ikke mer igjen å konsumere, så de sparer bare på energien.
- Hva holder dem her? - Hvem bryr seg?
Se hvor du går.
Sir, det originale interfacet er i orden. Jeg kan kanskje...
- Hvem er du? - Oberst Jack O'Neill, luftvåpenet, Jorda.
- Hvem er du? - De andre kommer.
Hva er det dere driver med?
Tiden går litt for raskt her omkring.
Vi tenkte vi skulle fikse det.
Vi skal snart dra igjen.
Partneren din prøver å endre innstillingene på tidsinnretningen
og det kan vi ikke tillate.
Hvis hun ikke stanser øyeblikkelig, blir vi tvunget til å handle.
Da kan vi også bli tvunget til å handle.
Be partneren din om å stanse.
Carter, hvor mye tid trenger du?
Mye, sir. Kanskje et par timer.
Timer?
Interface er helt ombygget, sir. Jeg vet ikke hvor jeg skal begynne.
Kan du ikke skynde deg litt?
Det er ikke sånn det fungerer, sir.
- Ironisk, ikke sant? - Hvem er dere?
Om dere ikke har sett det, er hele planeten belagt med replikatorer.
Vi er klar over det.
Da vet dere også at de har tatt flere millioner liv,
og de vil fortsette sånn om vi ikke stopper dem.
- Han forstår ikke. - Han står her, vet du.
Jeg er redd vi kan ikke la dere stoppe dem.
Hvorfor ikke?
Vi er replikatorer.
Be partneren din gå bort fra innretningen.
Carter.
Prosjektilvåpnene deres.
Jeg tror vi skal beholde dem en stund.
Det er ikke nødvendig.
Jeg er så uhøflig.
Dette er jo tross alt en stor anledning.
Vårt første møte.
Velkommen.
Oberst, om vi ønsket å skade dere, tror du da du fortsatt ville stått der?
Velkommen, som sagt.
Vi er inni ditt ubevisste sinn nå.
Skulle tro det var flere lys her.
Dette stedet er visst viktig for dere.
Jeg jobber her.
Iris-koden din er 903224637.
Oi, det var... nære.
Her er en gåte til deg. Jeg tenker på et dyr.
Jeg trodde ikke at du ville more meg.
Jeg ventet ikke at du skulle legge hånden i hodet mitt.
Hjernen din er... utrolig.
- Vel, du vet... - Sånt kaos.
Og humor.
Og smerte.
Du gjør rett i å klandre deg selv.
Sønnen din ville vært i live om du ikke hadde vært uforsiktig.
Ikke gjør noe sånt igjen.
Det vil bli straffen hver gang du prøver
å skjule noe for meg på reisen vår.
- Hvor skal vi? - Til alle steder du har vært.
Pokker!
Jesus!
Carter.
Jonas.
Hånden hennes var inni hodet mitt,
og det var som... Det var som et mareritt.
Jeg tror vi hadde lignende opplevelser.
- Jeg husker ikke stort av det. - Ikke jeg heller.
- Hvor lenge har vi vært borte? - 37 timer, sir.
Hvorfor tok de oss med hit?
Kanskje vi kan utnytte situasjonen?
Sprenge hyperfarten, mener du?
Overbelastning fører til en stor eksplosjon.
- Så stor at det er verdt det? - Jeg vet ikke, sir.
Sett i gang.
Send en beskjed til Thor. Si at vi har tabbet oss ut.
Oberst.
- Jeg tror ikke dette komer til å funke. - Hvis Carter sier at hun klarer det...
Hvis eksplosiver og våpen fungerte, ville asgardene ha vunnet krigen.
Du vil vel snakke med bugfolket.
- Vil ikke du? - Nei.
Kanskje vi kan forhandle med dem?
Om vi sprenger skipet, mister vi den muligheten.
Om vi sprenger skipet, bryr jeg meg ikke lenger.
Oberst, jeg tror ikke du verdsetter det de har blitt.
Replikatorer som ser ut som oss.
Mer enn som så. Dette er et stort sprang i utviklingen deres, sir.
Jonas, de er replikatorer.
Carter? Hva skjer?
Alt er i orden, sir. Vi snakker bare litt.
Om hva da?
Han bar oss hit, sir. En om gangen,
så vi skulle ha det bra.
- Takk. - Det var ikke vanskelig.
- Vi er visst invitert på middag, sir. - Etter hans ønske.
- Hvem sitt? - Første.
- Og du er? - Jeg var Femte.
De andre fusjonerer med våre søsken, men de kommer snart tilbake.
Kan du si at vi har andre planer?
Å sprenge skipet vil bare tilføre energi
til replikatorblokkene på planetens overflate.
Matforrådet deres har blitt tatt med til tempelet.
Når er vi ventet?
Når dere blir sultne.
- Denne er annerledes. - Sier du det?
- Han virker nesten menneskelig. - Det er han ikke.
- Hva skal vi gjøre? - Kan vi dra?
Skipet er flyvedyktig, men jeg vet ikke hvor langt vi kommer.
Sir, dersom dette er neste steg i replikatorenes utvikling, bør vi finne ut
så mye som mulig og sende beskjed tilbake.
Er dere sultne?
Oberst O'Neill, major Carter, Teal'c, Jonas. Velkommen.
Beklager at vi ikke håndhilser denne gangen.
Bare slå dere ned og fyll opp.
Organiske vesener har så ineffektiv energilagring.
Ja.
- Du er vel Sjette? - Ja.
Vår siste modell.
Dere er gutt, jente, gutt, jente...
- Sir, hele bordet... - Jeg ser det.
Vi har noen spørsmål vi ikke rakk å stille
sist vi møttes.
Da våre replikatorbrødre oppdaget androiden Reese,
skjønte de at hun var deres skaper.
De studerte hennes design og form
og oppdaget at deler av hennes teknologi var bedre enn deres egen.
Våre brødre er laget av klossete blokker.
Vi består av flere millioner celleenheter, som er mikroskopiske i sammenligning
og samlet utgjør denne formen.
- Som nanitter, sir. - Jeg hater dem.
Jeg ble skapt like før
asgard-innretningen skulle aktiveres.
Det var en bitte liten sprekk i neutroniumskallet.
Jeg kunne trenge gjennom det, men det kunne ikke mine søsken.
Jeg klarte å stoppe maskinen før den ble aktivert
og brukte den til å tjene vårt formål.
- Som er? - Å bli flere.
Det har aldri endret seg.
Takket være asgardene har vi nå all verdens tid.
Om et par år vil vi være som en hær.
- Det kan vi ikke tillate. - Dere kan ikke stoppe oss.
Var det ikke på samme vis
at dere ble den dominante arten på deres verdener?
Er det ikke naturlig utvalg?
De sterkeste overlever.
Ja, men det er ingenting naturlig ved dere.
Du har sett sinnet vårt.
Jeg er sikker på at du kan se forskjellen.
Så klart. Vi er åpenbart overlegne.
Og hvis dere kunne sett inni hodet på et dyr dere nærer dere på,
ville dere nådd samme konklusjon.
Vår art bygget skaperen deres. Dere har skapt dere selv i vårt bilde.
Nei. I Reeses bilde.
Ja, det var noe galt med programmeringen hennes.
Det vet dere.
Programmeringsfeilen ble oppdaget da jeg ble laget.
Spis.
Jeg tror den feilen fortsatt er der.
Vi prøvde å rette på den da vi laget Femte.
Men så langt har han vært for...
- Menneskelig? - Svak.
Femte representerer kanskje det dere er ment å være.
Nei.
Vi gjør ikke samme feil om og om igjen.
Dere har fått svar.
Spis.
- Hvorfor? - Så dere kan bli sterke.
- Hvorfor vil dere det? - Så dere blir sterke nok.
- Til hva? - Til at vi kan undersøke dere igjen.
Hvilke andre grunner har vi for å holde dere i live?
Pokker!
Det er mindre smertefullt om dere ikke gjør motstand.
Stopp.
Hvorfor? Dere har fått vite alt dere trenger.
Vi har fire sinn som må undersøkes minst én gang hver.
Og Sjette er veldig ivrig på å oppleve tankene deres.
Og du har ikke hatt anledning ennå.
- Nei. - Jeg insisterer.
Jeg vil se uroen, kaoset.
Se hvordan de er. Du må forstå hva du er.
Besøke minner fra verdenene vi skal erobre.
Skjønner du?
Ja.
Det er greit om du velger meg.
Carter?
Det går bra, sir. Jeg husket ikke noe sist gang.
Jeg vet ikke hva du viser meg, men dette er ikke min ubevissthet.
Nei, major Carter. Det er mitt.
Vi deler mange av tankene våre.
Vi er sammenkoblet, selv med våre replikerte søsken.
Men denne biten er bare min.
Det er bare her vi kan kommunisere
uten at de andre vet hva vi sier.
Du er ikke som dem.
- Jeg er en tabbe. - Nei. De er det.
En fryktelig tabbe.
- Hjelp oss. - Det kan jeg ikke.
Jo, for du ligner mer på oss enn dem.
De andre hadde samme feilen som Reese, men du...
De andre kommer til å ødelegge meg.
Ikke om du blir med oss.
- Kan dere ta meg med? - Om du blir med oss,
og tidsforstørreren ble nullstilt
med det nye interfacet vi har med...
De er mine brødre og søstre.
Asgard-innretningen ble ikke laget for å ødelegge replikatorene.
For dem ville det virke som det hadde gått et par dager.
Men vi har flere hundre år på å rette feilen.
Hva vil du at jeg skal gjøre?
Sir.
Det er ikke rett.
Jonas og Teal'c?
Sir, vi har en utvei, men vi må stole på...
Major Carter.
Jeg har gjort de nødvendige justeringene.
På hva?
Tidsinnretningen. Jeg blir med dere.
Jeg antar det var dette du skulle fortelle?
Ja, sir.
De andre deler det vi har lært med våre søsken,
men de kommer snart tilbake.
Jeg har rekonfigurert innretningen, men du må oppgi koden din.
Kom igjen.
Dere drar tilbake til skipet. Ikke start motorene, men hold dere klare.
Koden er tastet inn. Jeg må bare stille timeren.
Det tar oss minst to minutter å løpe til skipet,
og nye to minutter å starte motorene.
Det er for lenge. Hvis jeg drar, får de andre vite det.
De rekker tilbake før den aktiveres.
- Da starter vi den nå. - Nei.
Da blir vi fanget sammen med de andre.
Du kan vel nå skipet mye raskere enn oss, ikke sant?
- Ja, på en brøkdel av tiden. - La oss dra i forveien.
Hvis du kommer rett før vi drar,
vil de ikke merke noe
før det er for sent å gjøre noe med det.
Sett timeren på fem minutter.
Det er bare akkurat nok tid, sir.
Jeg vet det, major.
Takk.
Dere drar vel ikke uten meg?
Nei.
Dra til skipet om litt over tre minutter.
Tre, to, en. Der.
Timeren går.
- Start motorene, nå! - Forstått, O'Neill.
- Hva har du gjort? - Ingenting.
- Hvor er menneskene? - De dro til skipet for å hvile.
- De prøver å rømme. - Nei.
De er i ferd med å dra akkurat nå.
Hun lovte.
Det er ikke for sent.
Jeg kan lese tankene dine. Vi kan fortsatte stanse maskinen.
Nei.
Hvor lang tid har vi?
Tjue sekunder før innretningen blir aktiv.
Få oss opp i lufta, ellers må vi være her lenge.
- De rømmer. - Det er fortsatt to minutter igjen.
Nei, gutten min.
De har holdt deg for narr.
De drar ikke fra meg. Hun lovte meg det.
Hun lovte.
Vi er utenfor tidsfeltet.
Thor gratulerer, sir.
De møter oss så snart de er sikre på
at ingen replikatorfartøy unnslapp.
Flott.
Innser du hva du gjorde?
Det rette, Jonas.
Jeg brukte menneskeligheten hans mot ham.
Hans hva for noe?
Jonas har rett. Det var akkurat det vi gjorde.
Han var ikke menneskelig.
Innse det.
Han kunne ha lurt meg.
Vi vet alle hva som ville ha skjedd om de hadde unnsluppet.
Hvem skulle ha stoppet dem?
Vi gjorde det rette.
- Jeg håper du har rett, sir. - Det gjør jeg også.